Vet noen hva dette møtet dreier seg om?
Nei. Håper det er viktig. Jeg drev og oversatte skrifttavlen vi fant på P30-255.
Jeg må bli ferdig med å omjustere MALP sensorer
til langsiktig observasjon på P5X-3D7.
Jeg klarte ikke å bli ferdig med kelno'reem.
Jeg skulle akkurat gjøre noe viktig.
Greit, folkens. Bare bli sittende.
Dette er situasjonen.
Tidlig i dag morges, omtrent klokken 0400
mottok basens sentralbord følgende telefonoppringning.
Hallo. Dette er en beskjed til oberst Jack O'Neill
og til dem som ellers hører på.
Jeg vet denne samtalen blir avlyttet, men ikke bry dere med å spore den opp.
Jeg er i en telefonkiosk i Butte, Montana. Jeg er borte lenge før
Black Ops enhetene kommer hit. Dere har ikke med en amatør å gjøre.
Jeg vet alt om Roswell og dekkoperasjonene under Kennedy, og ...
Han fortsetter sånn en stund.
..og mikrobølgeforstyrrelsene godkjent av CIA ...
En ganske lang stund.
..og firfislefolket,
men ingen av disse kan sammenlignes med din lille hemmelighet, oberst.
Jeg snakker om en stor sirkelformet gjenstand, funnet i Egypt,
som for tiden befinner seg i en rakettsilo under Cheyenne-fjellet.
Jeg tror dere kaller den Stargate.
Og nå som jeg har din oppmerksomhet - jeg vil treffe deg.
I morgen formiddag klokken elleve på den nye Cloverleaf restauranten i Billings.
Og, oberst - kom alene.
Interessant.
Dette virker som brudd på sikkerheten.
Jeg vil vite hvem denne mannen er, hvordan han fikk opplysningene,
og jeg vil vite hvem han har snakket med.
Du drar om en halvtime.
INGEN VEI TILBAKE
Oberst O'Neill?
- Ja. - Jeg er litt sen, men jeg ble skygget.
- Er du sikker? - Ja. Men du kan ta det med ro.
- Jeg klarte å riste dem av meg. - Meget profesjonelt.
- Hva heter du? - Du kan kalle meg Martin.
OK, Martin. Hva foregår?
Hvis det er greit, før vi begynner...
Vil jeg bare sjekke deg for mikrofoner.
OK.
Du har ingen.
Du forstår at en mann i min stilling må ta sine forholdsregler.
Ja. Du vet aldri hvem som lytter.
Akkurat. Jeg vet ikke hva du synes, men jeg føler alltid at jeg blir overvåket.
Kom igjen, Martin, kom til saken. Hva er det som foregår?
- Det vet du like godt som jeg, oberst. - Det gjør jeg ikke.
OK, se her. Hvis han har førerkort burde vi klare å finne ham.
Jeg har aldri overvåket noen før. Burde vi ikke hatt smultringer eller noe?
Et topphemmelig statlig program
som innebærer øyeblikkelig forflytning til andre solsystemer
ved hjelp av en innretning kjent som Stargate.
Høres ut som en god idé til en TV serie. Hvis du liker sånt.
Oberst, ikke tull. Hvis det ikke er sant, hvorfor kom du hele denne veien?
OK. Sannheten.
Det finnes et topphemmelig statlig program som kalles Prosjekt Stargate.
- Jeg visste det. - Men det har ikke med romfart å gjøre.
Hva er det da?
Magneter.
- Hva i huleste skal det bety? - Jeg har allerede sagt for mye.
- Du tar ikke dette alvorlig. - Nei, det gjør jeg ikke.
- Jeg trenger hjelp. - Hvorfor det? Hva er...
Jeg må reise gjennom Stargaten.
- Marty, jeg... - Nei. Jeg mener det.
Jeg har forstått at jeg ikke hører til her.
Lenge var jeg besatt av alle disse utenomjordiske konspirasjonene.
Kornsirkler, lemlesting av kuer, dekkoperasjonen med Apollo...
Jeg trodde månelandingene var svindel.
Nei. Det var en historie som myndighetene fant på
for å lede oppmerksomheten bort fra den virkelige dekkoperasjonen. Det vet alle.
En dag var jeg på nettet og fant et chatroom for konspirasjonsinteresserte.
De snakket om noe som kalles Stargate.
Mesteparten var desinformasjon, men jeg husket ordet "Stargate".
Det utløste hva jeg senere forsto var et fortrengt minne.
Du skjønner, oberst O'Neill, jeg er ikke bare interessert i det ytre verdensrom...
Jeg er fra det ytre verdensrom.
Regningen.
Vi har noe.
Det er ham. Martin Lloyd.
Brunt hår. Brungrønne øyne.
Han har et rulleblad. Han ble arrestert for å demonstrere utenfor en TV stasjon.
Han hevdet at skjult reklame styrte tankene hans.
- Har du noen adresse? - Å ja da.
Jeg kunne fått tak i brilleseddelen hans hvis jeg ville.
- Du tror meg ikke. Jeg er et romvesen. - Jeg synes du ser nokså menneskelig ut.
Nei. Jeg tror at for tusenvis av år siden ble mennesker ført bort fra Jorden.
Kanskje til bruk i et eksperiment, kanskje som slaver... Hvem vet?
Men poenget er at det finnes hele sivilisasjoner der oppe
som stammer fra de første menneskene.
- Det der er bare rør. - Vil du ha bevis?
Jeg kan gi deg bevis. Jeg kan vise deg romskipet mitt.
Hør her, Marty, jeg er en opptatt mann
og du virker ikke som noen stor trussel mot rikets sikkerhet...
VI HAR ADRESSEN HANS. OPPHOLD HAM
Men, som du vet, det skader ikke å være grundig.
Så...
vis meg det.
Det er like bak den neste bakketoppen.
Mesteparten av skipet er begravd, men jeg vet hvor det er.
Marty, hvorfor tror du at du kan betro meg alt dette?
Jeg kan ikke forklare det. Jeg har bare en sterk følelse.
Av... at vi har noe felles.
Vel, det er svært smigrende. Men jeg er ikke noe romvesen.
Jeg vet det. Det er no' annet.
Oppover her.
- Her er det. - Fint sted.
Hallo?
Oi, sann.
Noe sier meg at vi ikke behøver å bekymre oss over denne fyren.
Bortsett fra at han tilfeldigvis er veldig nær sannheten.
Han virker kjent.
Det later til at dette våpenet ikke virker.
Å, hallo.
Sam, dette vil du sikkert se på.
Det er litt av en samling.
Beroligende midler, antidepressiva, antipsykotika...
Ser ut som han har fått behandling for flere psykiske lidelser.
Ja. Hvorfor blir jeg ikke overrasket?
Marty, vi har gått rundt her en halvtime.
Jeg forstår det ikke. Lysningen hvor jeg landet skulle være her et sted.
Hvordan kan du miste et romskip?
Hukommelsen min er ikke så god. Noen ganger blir jeg litt forvirret.
- Jeg tror det kan være medisinene. - Der ser du.
Hør her. Jeg går tilbake til bilen.
Nei, vent. Det kan du ikke. Vær så snill. Det er her, jeg vet det.
Hør her, Marty. Det finnes ikke noe romskip. Du er ikke et romvesen.
- Du forstår ikke. - Det har jeg hørt før.
Kom igjen. Jeg kjører deg tilbake til byen.
- Funnet noe? - Ja da. En dagbok. Se på dette.
"12. april. Noen har gjennomsøkt søplekassen min. Mistenker CIA."
"2. mai. Kammen borte. Tror CIA stjal den for å skaffe genetiske kjennetegn."
"26. juni. Kam funnet bak kommoden. Kastet den i tilfelle den er tuklet med."
"Kjøpt ny kam, 39 cent på Shop-More."
Dette er fullstendig bortkastet tid. Fyren har paranoide vrangforestillinger.
Hva har vi her?
Aktivitet i huset.
Ser ut som om Martin har besøk.
Det er ikke alt. Ser dere han store. Se hva som skjer når jeg gjør en varmeskanning.
Absolutt ikke menneske.
- Kom inn. - Sir...
Jeg har testresultatene fra medisinene hjemme hos Martin.
- Det var raskt. - Foreløpig analyse gjort i Montana.
- Det er noen avvik. - Og det betyr?
Det ble funnet flere uidentifiserbare kjemiske stoffer.
Jeg tror medisinene kan ha blitt tuklet med.
- I hvilken hensikt? - Jeg vet ikke.
For alt vi vet kan medisinene være årsaken til vrangforestillingene.
- Jeg skal nevne det for oberst O'Neill. - Psykiaterens navn står på etiketten.
Telefonen fra deg pirret nysgjerrigheten min.
Jeg får ikke ofte forespørsler om informasjon fra det militære.
Vel, dette gjelder en av dine pasienter. Martin Lloyd?
Javel. Dere forstår selvfølgelig at taushetsplikten
forbyr meg å diskutere klienter.
Dette gjelder rikets sikkerhet, Dr Tanner.
Taushetsplikten gjelder ikke i dette tilfellet.
Rikets sikkerhet, hvor Martin er innblandet? Det er vanskelig å tro.
Hvorfor sier du det?
La meg si det slik. Mennesker som Martin kompenserer av og til
for ubetydelighetsfølelser ved å skape detaljerte fantasier
der de selv står i sentrum og er fokus for all oppmerksomhet.
De forsøker ofte å trekke andre inn i vrangforestillingene.
Det har skjedd her.
Oberst O'Neill? Er du der?
- Martin? - Vær så snill, jeg må snakke med deg.
Så godt at du er her. Du aner ikke hva...
- Hvem er det? - Min venn. Murray.
- Stoler du på ham? - Ja da.
- Da er det vel OK for meg også. - Fint. Glad du synes det.
Vil du ikke vite hvordan jeg fant deg?
OK.
Jeg så at du hadde et kart fra motellkjeden Sleep-Rite i bilen din.
- Jeg sjekket alle i hele byen. - Det er to.
Det forundrer meg at en mann i din stilling ikke gjør mer for å holde seg i dekning.
Marty, jeg er ikke i dekning.
Du tror jeg finner på alt dette. Se her.
- Ja. Nå skjønner jeg. - Jeg satte den mot innsiden av døren.
Da jeg kom hjem lå den på gulvet, det betyr at noen har vært der.
Hvis du setter den mot innsiden av døren, hvordan kommer du deg ut?
Gjennom vinduet. Tror du jeg er så dum at jeg går ut gjennom døren?
- Så du lar vinduet være åpent? - Jeg legger et hår i vinduskarmen.
- Hvis det er borte når jeg kommer igjen ... - Marty...
Poenget er at noen har vært der! De er etter meg.
Du må hjelpe meg. Vær så snill. Jeg har ikke mye tid.
- Hva er det du vil? - Jeg vil reise hjem.
Du må få meg gjennom Stargaten.
Martin kan ha vrangforestillinger, men det er fremdeles ubesvarte spørsmål her.
- Som for eksempel? - Vel, han tar mye medisiner.
- Ikke mer enn nødvendig - Doxepin, haloperidol,
- perphenazin, litium, Valium... - Oberst, vær så snill.
Jeg har ikke tid til å diskutere fordelene ved psykofarmakologi.
Denne samtalen er slutt.
Dr Tanner, vi tok prøver av Martins medisiner og kjørte en analyse.
Angivelig har medisinene blitt tilsatt ukjente kjemiske stoffer.
- Det er absurd. Det må være en feil. - Testene var svært grundige.
Jeg skriver bare ut reseptene. Jeg lager ikke medisinene.
Vi anklager deg ikke for noe. Vi leter bare etter svar.
Dere må forstå at etterforskningen bare vil forsterke Martins paranoia.
Vi har ikke noe valg.
Og vi skal komme til bunns i dette med eller uten din hjelp.
Jeg vet ikke hva annet jeg kan fortelle dere.
Har han noen venner eller slektninger vi kan kontakte? Noen andre?
Dette er jobbadressen hans.
Det er alt jeg kan gjøre.
Jeg visste det ville gå slik. De skal ta prøver av meg,
og så dissekere meg akkurat som i biologieksperimentene på skolen.
- Marty, ta det med ro. - Jeg vil hjem.
Sett deg!
Du må slappe av. Ingen skal gjøre deg noe, det lover jeg.
Men hvis, og jeg understreker hvis, det finnes noe slikt,
hva får deg til å tro at veien hjem går gjennom denne Stargaten?
Jeg vet ikke. Jeg får slike innfall. Glimt.
Det er litt forvirrende, egentlig. Jeg vet ikke en gang sikkert hvorfor jeg vil dra.
Det er bare en følelse. Som om jeg er noen der.
Som om det er noe viktig jeg må gjøre der,
viktigere enn noe jeg gjør her.
Kan jeg få et glass vann?
Ja.
Få se på dem.
Du burde være forsiktig med disse.
- Men... - Bare en stund. Stol på meg.
- Hva med symbolene? - Hvilke symboler?
Det er en av tingene jeg ser glimtvis. Det er syv av dem.
Jeg skrev dem ned.
Hallo?
- Er dette stedet? - Ja.
Dette er adressen han ga oss.
Dette ser ikke særlig ut som noens arbeidsplass. Det er ingen her.
Bortsett fra fyrene med pistoler.
Så fordi jeg er fra en annen planet har jeg ingen rettigheter?
Gjelder ikke Genevekonvensjonen for utenomjordiske?
Jeg må huske og sjekke det på nettet.
Carter svarer ikke telefonen.
- Skulle ikke de ha kontaktet oss? - Jepp.
Jeg tror det ville være lurt om jeg tok litt medisin nå.
- Jeg tror ikke det. - Hvis jeg går for lenge uten,
kan jeg bli litt nervøs.
Det er sant.
Marty, sett deg ned.
La oss snakke om disse symbolene.
- De betyr noe, ikke sant? - Du må tenke veldig nøye etter.
- Hvor så du dem? - Jeg har sagt det, jeg har visjoner.
Jeg vet ikke hvor de kommer fra.
Kanskje det har noe med implantatet mitt å gjøre.
- Unnskyld meg? - De satte inn et implantat i hodet mitt.
Jeg har alltid trodd at de sendte meg signaler.
Hvem er det du snakker om?
Du vet: Dem. Den hemmelige regjeringen.
Den Nye Verdensorden. Svarte helikoptere, underjordiske baser...
- Leser dere ikke avisene? - Marty, Herregud.
Nevrologen min trodde meg heller ikke.
Men det er bare fordi implantatet er så lite at det ikke synes på vanlig røngten.
OK. Vi kommer ingen vei.
Jeg drar for å se etter Carter og Daniel. Hold et øye med ham.
Hvor skal du?
Murray...
OK, la oss gjøre dette enkelt.
- Hvem er dere? - Hvem er dere?
Fyrene med pistolene, som betyr at dere svarer på våre spørsmål.
Så, en gang til, hvem er dere?
Jeg er Dr Daniel Jackson. Dette er major Samantha Carter.
- Vi er i flyvåpenet. - Hva gjør dere her?
Hemmeligstemplet.
- Hva vet dere om Martin Lloyd? - Aldri hørt om ham.
Dere foretok en ulovlig ransakelse av hjemmet hans.
Nei, det gjorde vi ikke.
Så, hvem er dere egentlig. CIA? NID?
Hva vet dere om Martin Lloyd?
DR PETER TANNER, PSYKIATER
HODELØST ROMVESEN FUNNET PÅ TOPPLØS BAR
- Kan jeg komme ut nå? - Nei.
Psykiaterens kontor var helt tomt, som om det aldri hadde vært noen der.
- Så, hva nå, O'Neill. - Jeg har satt noen folk på saken.
- Hvor er Marty? - Han insisterte på å ta medisinene.
Murray? Beklager at jeg prøvde å bite deg, jeg skjønner det er helt uakseptabelt,
men jeg lurer på om jeg kanskje kan komme ut nå?
Ellers så kan jeg bare bli her. Det er også bra.
Men jeg begynner å bli litt svimmel.
Jeg skjønner ikke. Hvordan får en sånn sprø fyr tak i et sett port-koordinater?
Marty?
Martin. Alt i orden?
Å søren!
Kom igjen, Marty.
Ved nærmere ettertanke burde vi kanskje gitt ham medisinene, O'Neill.
Oberst...
Jeg husker hvor romskipet mitt er.
Vi vet dere var hjemme hos Martin for vi har dere på video.
Hva kan dere fortelle oss om ham?
- Han er en kollega. - Det vet vi.
- Vi vet også at han ikke er herfra. - Ikke fra Montana?
Jeg tror dere vet hva jeg mener.
Vi skulle gått til venstre i bunnen av kløften i stedet for til høyre.
Tror du nå på Martin og romskipet hans?
Nei. Men han er det nærmeste vi har et spor til Carter og Daniel.
Etter deg, Murray.
Her er det!
Det var det jeg sa. Her er lysningen.
Romskipet er her et sted, men husk, mesteparten er begravd,
så hold øynene åpne og se dere for.
Her er det.
Jeg visste det var her. Jeg visste det. Jeg er ikke gal.
Materialet gjenstanden er laget av er definitivt ikke jordisk.
Vi har brukt sonar for å fastslå omtrentlig størrelse og form.
Og jeg har forbedret bildet ved å ekstrapolere fra den synlige delen.
Det burde se omtrent slik ut. Det er cirka fem ganger tre meter.
Det stemmer ikke.
Det er for lite. Det kan ikke være mitt romskip.
- Er det et annet skip der? - Kan det være en nødkapsel?
Sånn var det.
Det må ha vært en slags funksjonsfeil.
Vi forlot skipet og landet i kapselen.
Vi? Er det flere av dere?
- Hvor mange flere? - Jeg er ikke sikker.
Ikke så mange, sir. Av størrelsen på kapselen vil jeg si fire, maks fem.
Hele tiden trodde jeg myndighetene overvåket meg. Hva om det var de andre?
Hva skulle disse andre ville?
Jeg vet ikke. Kanskje de er redde. De vil ikke bli avslørt.
Hvis det er tilfelle, kan disse andre være ansvarlige for
at Daniel Jackson og major Carter har forsvunnet.
Så du mener at denne mannen er en vanlig teknisk sersjant?
- Jeg ville ikke si vanlig. - Han er veldig flink til det han gjør.
Hva er hans ekspertområde?
Taleforfatter.
Hva med dette?
Det er veldig bra. Har du tegnet det selv?
- Hva er det? - Det er en and, ikke sant?
Vi venter her.
Vår verden ble angrepet. Vi ble sendt ut for å finne allierte,
men da vi kom hit forsto vi at dere ikke var avanserte nok til å hjelpe oss.
Vel, vi har våre øyeblikk.
Fienden var for mektig. De ville gjøre oss til slaver.
De ville at vi skulle tilbe dem som guder.
- Goa'uldene. - Ja. Det stemmer.
Vis ham.
Fienden du snakker om slavebandt mitt folk,
myrdet min far, og forviste min hustru og mitt barn fra vårt folk.
Jeg er brennemerket med symbolet til denne falske guden.
Murray!
Oberst. Vi har sjekket skipet for stråling. Vi er klare til å åpne luken.
- Greit, la oss gjøre det. - Vent. Du må ikke.
Kapselen har fjernsensorer.
Hvis du trenger gjennom skroget, kommer de til å få vite det.
Kanskje dette kan brukes til vår fordel, O'Neill.
Jeg skjønner ikke dette. Disse fyrene vet hva en symbiote er,
men hvis de virkelig var fra NID ville de vite at Teal'c ikke er en sikkerhetsrisiko.
Jeg vet ikke. Det er derfor jeg hater å jobbe for myndighetene.
Hvert departement har sin dagsorden, sine egne små hemmeligheter.
Så sant, Dr Jackson.
Å ja. Så ikke den!
Jeg forstår deres motvilje mot å samarbeide.
I slike situasjoner må all informasjon på bordet.
Saken er at vi mister tid.
Jeg mister tålmodigheten.
Og jeg må faktisk vite.
Du er ingen virkelig doktor, er du vel?
Ser ut som om eksperimentet er avslørt. Hva gjør vi nå?
Hent varebilen.
- Skal vi kjøre en tur? - Ikke akkurat det.
Dette er ingen god ide. Nevnte jeg at dette ikke er noen god ide?
Jeg setter ikke akkurat pris på å bli brukt som lokkemat.
Hold deg der, Marty. Og slutt å snakke til jakkeslaget ditt.
Å, det er lett for dere, dere har det fint og koselig i varebilen,
med kaker og boller.
Det er jeg som står her og risikerer...
Vi har selskap.
Jeg må si, Martin, at dette er veldig skuffende.
Du har sluttet med medisinene, ikke sant?
Jeg er ikke gal, og du er ingen psykiater. Ser du denne?
Denne brakte oss hit. Jeg vet det. Jeg husker det nå.
Martin, denne gangen har du skikkelig rotet det til.
Fin bil. Hva heter den fargen? En slags grå-grønn?
Bare kom deg inn.
OK, de kjører.
- Så du skal dope meg igjen? - Det virket opplagt ikke.
Jeg er redd vi må ty til mer drastiske tiltak.
Du har ikke tenkt å drepe meg.
Aner du hvor mange som vet om dette nå?
Hva med major Carter og Dr Jackson? Skal du drepe alle sammen?
Vi skal gjøre det vi må gjøre.
Dette er galt. Jeg kjenner dere. Vi var sammen på romskipet.
Vi er soldater, ikke mordere. Derfor dopet dere meg i stedet for å drepe meg.
- Martin... - Det er ikke for sent.
Vårt folk er i krig. De trenger oss.
Martin, jeg hater å se deg slik. Du var min beste agent.
Jeg har aldri vært noen agent. Du sier det fordi du tror jeg blir avlyttet.
- Vel, blir du ikke det? - Nei, selvfølgelig ikke.
Alle disse departements-greiene - det er bare kamuflasje.
Vi er romvesner alle sammen, ikke sant?
Med alle hemmelighetene og løgnene, er det lett å bli forvirret.
Jeg er ikke forvirret. Jeg vet hvem jeg er.
Hvorfor kan du ikke bare innrømme hvem vi er? Så kan vi dra hjem alle sammen.
De har en Stargate!
De stanset. Dra dit.
Sperr av området. Ingen inn eller ut.
- Carter? - Sir?
Er du i orden?
Ja.
Å, Murray. Gjett om jeg er glad for å se deg!
- Hvor er vennene dine? - Jeg er ikke sikker.
- Sersjant, noe tegn til de ettersøkte? - Negativt, sir.
- Forsvant de bare? - De er romvesner, ikke sant?
Jeg har flere bevis. Se.
- Hva er det? - En bærbar dataenhet.
Jeg tok den fra Tanners veske. Den har flere funksjoner, ser du?
Uff, da.
- Hva da? - Folkens, vi må komme oss ut herfra.
Denne greia har startet nedtelling.
Rydd området.
Vel?
Merkelig. Jeg er sikker på at dette er nedtelling til en slags eksplosjon.
Akkurat. Det er nettopp slik jeg husker det.
Sperre syv er stengt.
- Han hadde rett. Det er en aktiv port. - Sender MALP gjennom.
Nå husker jeg alt sammen. Det var ingen funksjonsfeil.
Hva er det du snakker om?
Vi forlot romskipet med vilje. Vi holdt på å tape krigen.
Vi er desertører.
Senere forsto jeg at det vi hadde gjort var galt.
Jeg ville hjem, men de andre var redde.
Så de ga deg medikamentene.
De er ikke skurker. De bare gjemmer seg.
Mottar MALP telemetri.
Du har tenkt å oppspore dem, ikke sant?
- Ikke jeg. - Men det militære, myndighetene?
Jeg tror ikke noen vil finne dem.
- General Hammond sier det er greit. - Er det sant?
Ja. Det er trygt, men du kommer ikke til å like det.
De hadde rett.
Hvis vi hadde dratt tilbake, ville vi vært døde nå.
- Jeg er lei for det, Martin. - Så, hva nå?
Vi drar hjem.